Det är ganska roligt, va?
Det kändes som att det var väldigt komiskt. Alla kan relatera till det.
När den här historien börjar-
-arbetar jag och min bästa vän, Mathias-
-med ett filmprojekt som handlar om honom.
Vi har känt varandra nästan hela livet.
Det finns ingen som jag stått så nära, eller vet så mycket om, som Mathias.
Men en dag bryter Mathias plötsligt ihop...
...och börjar berätta om en sida av sig själv som är helt okänd för mig.
Han beskriver historier-
-om organiserad brottslighet, skulder och våld.
Som ett parallellt liv, som han försökt dölja för alla i sin närhet-
-och inte vågat berätta om tidigare.
Men Mathias vill inte var tyst längre.
Och just här, när jag kommer in genom dörren-
-ska vi precis börja filma för att berätta Mathias historia.
-Sen kan ni bara förhålla er till Mathias. -Mmm. Jag kan ta det igen, eller?
Och bry er inte om oss. Toppen.
Och är det någon som har några frågor eller inte hörde vad jag hette eller...
Räck upp handen eller prova och säg det rakt ut, så får vi se vad som händer.
Ja, precis, bara ni struntar i de där bakom.
-Ja, hej. -Hej.
Hej! Välkomna hit till dagens utbildning. HLR och första hjälpen.
Jag börjar med en kort presentation av mig själv-
-och sen kommer vi att gå igenom dagens upplägg-
-och målet med den här dagen.
Men först lite om mig då. Jag heter Mathias.
Jag har en bakgrund som skådespelare i teater.
De senaste åren har jag framförallt jobbat med utbildningar-
-inom säkerhet och arbetsmiljö, där HLR och första hjälpen ingår.
Ja, det är jag. Jag är pappa till två små barn-
-och då tycker jag verkligen att, då ska man kunna det här. Har någon barn här?
Har ni koll på det här? Om de sätter något i halsen?
Ja, bra.
Där ja. Upp med munnen emellan.
Fem stycken. Perfekt.
Jättefint.
Där ja.
Och så kompressionerna.
Så där ja. Lite snabbare.
Där ja.
Sju, åtta, nio, tio, elva...
-Jättefint. -14, 15, 16, 17, 18, 19.
Mathias säger att hans problem började mer än fem år tidigare.
Strax efter att han tagit ett jobb på ett kontor.
En dag under den tiden ringer Mathias till mig-
-och berättar att hans telefon är avlyssnad.
Och att polisen dykt upp på deras kontor-
-och konfiskerat datorer och dokument.
Han säger också att han har blivit förhörd-
-och att polisen frågat om hans chef-
-som sagt till Mathias att han skulle åka iväg på semester.
-men istället precis gripits under ett rånförsök.
Mathias berättar för mig om chefen och rånet samma dag som det händer.
Han låter chockad och säger att han ska lämna sitt jobb på kontoret.
Att han inte vill vara kvar där efter det som hänt.
Men han lämnar inte sitt jobb, vilket verkade lite märkligt.
Men allt verkade bra med Mathias.
Och han sa ingenting om att något skulle vara fel.
Inte förrän flera år senare-
-när han till slut börjar berätta om vad som egentligen har hänt i hans liv-
-och hur allt förändrades för honom strax efter händelsen med rånet.
Och medan vår inspelning pågår-
-blir allvaret i vad Mathias gått igenom,-
-och svårigheterna med att berätta om det allt tydligare.
Håller du ordentligt i handen?
-Känner du igen dig? -Mmm...
Hur länge stannar du?
Mathias?
Jag tänkte...
...att ni kanske undrar över hela grejen.
Varför vi är här och...
-...och filmar. -Ja, men det har man ju förstått.
Så ni fattar upplägget?
Mmm.
Bra.
-Du då? -Nej, jag fattar ingenting.
-Som vanligt. -Nej, men det är okej.
Jag förstår, och det är inte helt lätt att förstå sig på.
Men hur säker är en sån film då? Om nån ser det som...
Jo, men tanken är så här...
Ni vet ju vad som har varit med mig sen fem år ungefär.
Hela... Hela den...
-Pappa! -Ja.
Wow!
-Ja, sen hela helvetet brakade loss. -Farmor, kolla!
-Och då har det varit... -Farmor! Farmor!
-Ja.
Åh, så gott!
Ja, i alla fall... Det har ju varit en serie med skitjobbiga situationer.
Det har varit hot och så vidare.
Och jag har liksom gått nedåt och nedåt.
Samtidigt ska man jobba, försörja familjen och ta hand om två barn.
Så berättade jag om det här för Mikel.
Och så kom vi på att vi gör en film om det.
För mig känns det verkligen viktigt.
Och jag förstår om ni inte förstår fullt ut än.
-Är du ledsen? -Nej, men det låter hemskt.
Okej. För mig känns det jättebra. Jag är jätteglad att ni är med-
-men det kommer att handla om mig. Jag är ledsen.
-Du känns ju igen. -Ja.
Men det är ändå min resa som är det viktiga.
Men du tror inte det blir jobbigt att se det själv sen?
Det... Det hoppas jag. Eller, det utgår jag ifrån.
Men det kommer inte att vara jobbigare än att vara Mathias för två år sen.
Så är det.
Pappa?
Pappa!
Jag skulle behöva papper och penna och skriva ned det.
-Jaha, du har inte...? -Nej, jag har...
Ska jag? Jag måste ju slänga ut dem. De kan inte höra det här. Då dör ju de.
"Till de..."
"Till de det berör."
"Hej, älskade vänner. Hej, familj."
"Hej, mitt livs kärlek."
"Och hej, mina älskade barn."
"Kraften är slut, därför detta brev."
"Jag har efter åtskilliga dagar och nätter"-
-"handen på hjärtat efter år av kamp kommit fram till detta beslut."
"Jag orkar inte längre."
"Mitt val kan antagligen bara förstås av den som stått inför samma kval"-
-"därför ska jag inte prata mer om det."
"Detta är helt enkelt mitt avsked."
"Mamma, pappa, syster, bror..."
"Jag älskar er."
"Och önskar alla en framtid fri från bekymmer."
"Kära ---..."
"Mitt livs kärlek, mitt ljus och min vän"-
-"må du vakna med en sol i bröstet"-
-"och den kraft du så väl förtjänar."
"Du var höjdpunkten i mitt liv på alla sätt."
"Mikel..."
"Bästa vännen."
"Utan dig vore livet jag levt oändligt mycket tråkigare och ensammare."
"Mina underbara söner"-
-"så kloka och så vackra..."
"Jag önskar er båda en framtid fri från bekymmer"...
..."och full med hopp och kärlek."
"Vart livet än tar er så vet jag att ni kommer att möta det rakryggade."
"Och kom ihåg:"
"Ta ingen skit, och håll ihop."
-Det var jävligt jobbigt. -Ja, jävligt jobbigt.
Så jävla jobbigt!
Åh, shit...
Du vet, jag preppade för den här scenen med den här metoden som går ut på...
Usch, jag trodde inte du skulle bli så där. Fy, vad jobbigt det var.
Du är bara rörd för att du blir omnämnd.
Ja, men det är ju... Det känns ju så...
-...så jäkla jobbigt. -Ja, det är fruktansvärt jobbigt.
-Usch. -Det är den här effekten...
...man vill ha, du vet.
Jag känner mig som en fruktansvärd människa nu.
Jag förstår dig. Eller...
-Tack! Tack så mycket!
Nej. Nej, men att det blir så...
Det blir så nära när man hör det så där. Det är ännu värre, faktiskt.
-Ja. -På något sätt.
Och jag märker nu, eftersom jag inte är där nu-
-så blir det ett litet glapp som gör att det är så här...
Du vet, det är som att det är nån annan som gör nåt med en.
Som om du säger: "Nu måste jag ha ihjäl dig."
Och med bakgrund av det som har varit i veckan...
Det var nästan så att jag inte pallade att lyssna klart, faktiskt. Det var nära.
-Jävla ego! -Ja, det är ju hemskt att jag känner så.
Ja, men jag...
-Men det var faktiskt jobbigt att höra. -Ja.
Ska vi sätta ihop det igen? Så. Laga, laga, laga.
Jag och Mathias fortsätter att spela in scener om det han har varit tyst om.
Mycket handlar om vad han har utsatts för.
Men det handlar också om vad han har gjort mot andra.
Som att han har hotat personer och drivit in pengar.
Men när Mathias beskriver de här händelserna för mig-
-så tänker jag mest på hur allt det här har varit för honom.
Medan vi filmar hemma hos Mathias-
-visar han upp föremål som relaterar till situationer som han beskrivit.
En kniv som han säger att han burit med sig.
Och ett basebollträ som fortfarande står bakom dörren i hallen.
Och även om Mathias säger att det värsta är över för honom-
-så är det tydligt att vissa problem fortfarande pågår.
Som att han självmedicinerar...
...och hela tiden pratar om en skuld som han måste betala.
Medan vi filmar en annan scen så träffar jag en vän till Mathias-
-som jag aldrig har träffat tidigare.
Han har också jobbat på samma kontor som Mathias-
-och är en av få personer som vet en del om vad han går igenom-
-och kan tänka sig att berätta om det.
Jag vet att han blev...
Han blev en sorts...
Han fick ta en ekonomisk smäll som...
Med tanke på de personer som var inblandade...
Det gjorde att det inte fanns några alternativ...
Det fanns inga alternativ att driva den processen...
...i någon sorts rättslig mening.
På grund utav de här inblandade personernas...
...bakgrund, eller status, kan man säga.
Vilket gjorde att han inte kände att det fanns några valmöjligheter.
Han var tvungen att göra det. Och det är ju...
Ska vi säga att det är ett hot, eller? Och det blir det ju på något sätt...
...ett hot.
Om man känner till bara lite av vissa personers bakgrund-
-och kapacitet att sätta press på andra människor, milt uttryckt.
Jag tror att alla personer i hans situation...
...hade bara tagit det och gjort som han gjorde.
Att försöka arbeta sig ur en situation under den pressen.
Det finns inga andra alternativ.
Jag tror att han upplevde att det fanns en hotbild mot honom själv.
Det slutade inte där heller. Det riskerade gå längre än så för honom.
Alla som har nära och kära, familj och barn...
...vet att då gör man det som krävs bara. Så enkelt är det.
Hallå, hallå...
-Hallå. -Hallå.
Hej. Nu hörs det.
-Har du tid att snacka en liten stund? -Ja, absolut.
-Jag börjar inte förrän tio i tolv. -Okej.
Du, jag tänker på det här vi pratade om när det gäller filmen.
Desto mer jag tänker på det så tänker jag att det krävs väldigt mycket av dig.
Ja.
Bara så att du känner att du klarar av det, så att säga.
Tänker du på något speciellt nu?
Ja, men det kanske handlar mer om vilken plats du är på i livet.
Att man måste väga in det och kanske vara väldigt öppen med det.
Också för min skull, så att jag vet vad som händer om det händer saker.
Ja, okej. Ja, men jag tror jag förstår.
Grejen är så här. Jag vill ju liksom...
...göra allt du ber mig om, och alla idéer.
Jag vill ju göra så mycket som möjligt.
Det är inte så att jag inte har tänkt på det sen sist. Jag tänker på det varje dag.
-Det ska inte vara några problem. -Nej...
Och skulle det vara det så säger jag ifrån med detsamma.
I februari 2015 går Mathias bort.
Helt oväntat.
Han blev bara 37 år gammal.
Dödsorsaken beskrevs som "naturlig" och "stressrelaterad".
Att hjärtat plötsligt slutat slå.
Och när Mathias försvinner, så blir det tydligt-
-att något är borta som aldrig kommer att komma igen.
Den där närheten på djupet...
...som man bara kan ha med någon man har gått igenom alla stadier i livet med.
Där man sedan man var barn sett varandras osäkerheter och rädslor.
Och hjälpt varandra när något varit svårt.
Hela min dator är full av minnen av Mathias.
Han dyker upp överallt.
Som här...
...när vi arbetade på ett annat filmprojekt tillsammans.
Det byggde på händelser från vår barndom.
De här bilderna togs när Mathias gick igenom den värsta perioden i sitt liv...
...och inte berättade något om det.
Och i allt det här materialet som jag har-
-finns också en förklaring till vad som hände med Mathias.
Något som ingen riktigt verkar känna till-
-och som få kan eller vill prata om.
Egentligen vet jag inte så mycket. Jag har fått höra lite i efterhand.
Han berättade inte mycket själv.
Det var nåt som hände med det här företagandet och hela det.
Det tjänades pengar.
För mig var inte det den Mathias jag kände, alltså sen tidigare.
För då... Då blev han annorlunda, tycker jag.
Mathias för mig var ju... jobbade så som jag hade gjort.
Jobbade som skådis och personlig assistent, och såna saker.
Men jag var ju en av hans bästa vänner. Och han var en av mina bästa vänner.
Och då kan jag känna så här i efterhand...
Vad fan sa han ingenting för, om hur det var?
Och om den skit som pågick.
Han berättade ingenting om det.
Det känns som att...
Då kan jag känna att jag var utestängd på något sätt också från det.
Det är ju hans eget ansvar att agera så.
Men jag tänker också att han kanske ville på något sätt...
...upprätthålla en bild av sig själv för mig...
...som ren. Lite om att, som det här med att...
Han sa sista gången vi träffades, när han sa att...
"I november är jag skuldfri, och då börjar allt på nytt igen på nåt sätt."
Och det var som att...
Nu i efterhand kan jag känna lite som att han då hade...
Han hade bilden av att-
-då återfår du gamla Mathias på något sätt.
Så som det var.
För då är allt det här borta. Allt annat är borta då.
Jo, men det du sa om filmen, jag vet att han ville att den skulle komma ut.
Jag tror den skulle förklara lite för många runtomkring oss som verkligen...
Hur allting var innanför ytan.
För även om det var mycket skam och skuld i mycket-
-så tror jag ändå att det var ett behov.
Att han hade ett behov av att tala om...
...för många varför det blev som det blev.
-Inte minst för oss. -Va?
-Inte minst för oss, sa jag. -Ja...
När Mathias är borta är jag ensam kvar med hans historia.
Och jag har egentligen bara två val.
Att låta hans upplevelser förbli dolda-
-eller att fortsätta berätta.
Och eftersom så få vågar, vill eller kan prata om vad som hände med Mathias...
...så bestämmer jag mig för att genomföra de scenerna-
-vi planerade att göra.
Och på det viset beskriva vad han gick igenom.
Jag börjar leta efter en skådespelare som kan spela rollen som Mathias.
Det finns en tejp här. Så att du bara... Mellan. Så, helt enkelt.
Så kan du när jag säger till vända dig i profil.
Först åt ena hållet, sen åt andra hållet.
Så ni får båda profilerna.
Kan du se likheter mellan dig själv och Mathias?
Ja, absolut, och det är ju därför man blir så drabbad av det. Man fattar ju...
Man fattar att med en jävla otur skulle man kunna vara precis där själv.
Jag känner igen mig mycket i att man känner att han är lite kameleont.
Han har kameleontdrag. Han är skicklig på att föra sig i olika situationer.
Och även, nu vet inte jag hur hans situation var när han höll den här kursen.
Jag vet inte vad han var i för psykologiskt...
Hur pass psykologiskt pressad han var där-
-eller hur dåligt han mådde där, men där var han skärpt, duktig-
-och entusiasmerande-
-och generös i sitt sätt att leda den kursen.
Men nånstans förstår man-
-att det är andra saker som rör sig i honom under tiden.
Alltså, att kunna hantera situationer som egentligen är ganska absurda.
Han kan växla mellan vem han måste vara i den situationen.
Och då är han det,-
-även om han egentligen vill gå hem och gråta så gör han det.
Och det känner jag igen mig i.
Det är ju både en positiv och en negativ egenskap på något sätt.
Mathias sa att hans problem började strax efter händelsen med hans chef-
-och rånet.
Att allt började på det där kontoret.
Han sa att allt hände gradvis.
Att kontoret plötsligt stod utan chef-
-och att Mathias då får ett erbjudande om att ta över ansvaret för företaget.
Han sa att han skrev på ett kontrakt och försökte driva företaget vidare.
Men att ryktet om rånet började sprida sig, att kunder hoppade av-
-och att företagets ekonomi blev allt sämre.
Det är då som personer med koppling till Mathias tidigare chef dyker upp.
Personer som har ett intresse i företagets ekonomi-
-och som anser att Mathias nu står i skuld till dem.
Mathias beskrev en situation så här:
Vi går igenom pärmar på kontoret.
---är upprörd över att jag missköter företaget.
Jag berättar att jag inte fungerar längre, att jag inte kan tänka klart.
Han säger att jag har ett ansvar och är hotfull.
Jag gråter.
---ser förvånad ut, med lite avsmak i blicken-
-och undrar om det har hänt något allvarligt.
Dagen efter säger --- att jag ska plocka ut resterande pengar-
-från företagskontot och ge till dem. Jag vill inte.
Han säger inget, utan sätter på kaffe. Han frågar om jag vill ha.
Sen berättar han en historia i detalj-
-om när han och --- brutalt misshandlade en person som svikit deras förtroende.
Sen frågar han igen om pengarna.
Jag säger att jag ska göra det.
Jävla horunge! Jag är på väg!
Ja, vi hörs sen. Vi är på väg nu. Okej, men jättebra.
Jävla fittbuss! Håll käften du också!
Alltså...
Varför stod du där borta?
Jag kan ju inte plocka upp dig där. Det finns ingen plats att stå där.
-Det fanns ingen plats nånstans. -Du skulle stå på andra sidan.
Jag var tvungen att svänga. Skit samma.
Okej.
Sånt händer. Sånt händer.
-Är allt bra med dig? -Ja, det är bra.
-Är allt bra med familjen? -Ja.
Kolla! Dumma jävla cyklister.
-Vad kör du för bil? -Jag kör inte.
-Du kör inte? Har du inte bil? -Nej.
-Cyklar du? -Ibland.
Jag kan se dig på en cykel.
Det är få människor jag kan se på en cykel, men jag kan se dig på en cykel.
Okej. Jag kommer att stå där utanför, på baksidan. Lyssnar du?
Jag kommer att stå på baksidan.
När du kommer ut så går du bara runt huset, så möts vi där.
-Och du sätter dig inte i bilen. Okej? -Okej.
-Vad heter han? -Pontus.
Duktigt.
-Hej. -Hej, hej.
-Jag skulle träffa Pontus. -Då ska vi se. Han är inte här just nu.
-Där kommer han. -Hej. Mathias. Vi skulle ses nu.
Ja, ja. Okej. Jag öppnar åt dig där, så kommer jag runt och möter dig.
-Tack. -Tack.
-Hej. -Hej. Pontus.
Yes. Nu ska du få skriva. Signatur och dagens datum.
Då var det 100 000 där.
-Okej? -Mmm.
-Upp med hakan! -Ja, ja.
Mathias berättar att han fortsätter att ta ut pengar från företaget.
Det sker om och om igen, tills allt är borta.
Mathias kallas senare till rättegång för bokföringsbrott.
Ett vittne, som han säger sig aldrig ha träffat intygar-
-att Mathias varit ensamt ansvarig för företagets ekonomi.
Och han döms.
De här bilderna på Mathias tas exakt två dagar efter domen i rättegången.
Medan vi arbetade med vårt filmprojekt om barndomen.
Men han berättar ingenting om det som hänt i hans liv när vi ses.
Och jag anar inte heller att något skulle vara annorlunda.
Mathias är som han alltid varit för mig.
Lika glad och varm och skämtsam som alltid.
Och kanske är det så att Mathias är glad, och tror att det värsta är över.
Och att han inte kan förutse vad som kommer sen.
Vad säger du?
-Tja! -Hej.
-Hur är läget? -Bra, tack.
-Du, vi behöver prata lite. -Ja...
-Men inte nu. Hela familjen är inne. -Det är lugnt. Det går fort.
-Jag ringer dig. -Det går fort. Vi tar det nu.
-Är det bra? -Ja, men familjen är här, så...
Ja.
Vad härligt.
-Har du koll på din telefon, eller? -Ja.
Det har jag.
Hej.
-Varför svarade du inte? -Jag såg att du hade ringt.
Jag tänkte att jag skulle ringa tillbaka. Det har varit så jävla mycket bara.
-Men allt är klart inför imorgon. -Ja, vad bra.
Vilken tid ska vi säga?
Ja... Jag vet inte riktigt.
Det är lite körigt imorgon.
-Det är lite svårt att säga. -Okej.
Vilken tid imorgon?
Det är svårt för mig att bestämma tid nu.
När jag vet exakt tid så ringer jag dig. Det är klart jag ringer dig.
Alltså, det är lugnt. Inga konstigheter så.
Så, ska du kanske hoppa ner på golvet en stund, gubben?
Hoppa ner.
Ska pappa ta den där? Så.
Så. Här kan du sitta. Titta.
-Underbart hem. -Ja, vi trivs. Det är ett bra område.
Väldigt bra område. Säkert område. Det känns familjevänligt.
-Ja, men det är det verkligen. -Gud, vad skönt att höra.
Skönt att känna sig säker där man bor.
-Ja. -Det är A och O.
-Har du också barn? -Nej, nej.
Jag gillar lillen där. Superfin.
Snorig och gullig.
Det är viktigt.
-Det är väldigt viktigt. Familjen. -Ja.
Ja, vad härligt.
Mathias berättar för mig om tiden efter händelserna runt kontoret.
Att han börjar jobba som personlig assistent.
Att han är deprimerad och går i terapi.
Men framförallt beskriver han att de personer som hotar honom-
-verkar anse att Mathias fortfarande står i skuld till dem.
En skuld som han inte kan betala, och därför måste arbeta av-
-genom att driva in pengar åt dem.
En scen som vi hann börja filma innan Mathias gick bort-
-skulle beskriva första gången det här händer.
Det var en av få händelser där Mathias beskrev i detalj-
-hur han förberedde sig för att genom- föra det som förväntades av honom.
Det kommer lite kaffe här.
Fisken pressar sin tunga mot underkäken-
-och formar munnen till en gevärspipa.
Och så fyrar den av.
Den här gången blev det en miss. Fisken backar och siktar på nytt.
Du...
Hallå!
Hallå. Kan du vänta lite?
Hallå!
-Ja? -Jag behöver prata med dig.
Du har en skuld till några vänner till mig.
-Okej. -Så...
-Jag måste ha 15 000 av dig idag. -Ja, ja.
Okej?
-Ja, men jag kan ju inte fixa det nu. -Jo, det kan du.
Jag måste ha 15 000 av dig idag. Hur ska du lösa det?
Det går inte. Jag kan inte lösa någonting som inte finns. Eller?
Okej...
-Men kan jag få din plånbok då? -Men lägg av.
-Ge mig din plånbok. -Jag ska betala.
Jag är på väg hem. Jag har inga pengar här.
-Vi kan ta det här imorgon. -Tror du att jag skämtar?
-Nej, men du hör inte vad jag säger. -Jo, jag hör vad du säger.
-Ja, bra. Jag har inga pengar. -Jag måste ha 15 000. Hur löser vi det?
Jag säger att jag har inga pengar.
Du kan inte komma hit oanmäld. Jag har inga pengar.
Vad gör vi då?
Jag kan ta ditt telefonnummer.
-Så ringer jag dig imorgon. -Imorgon?
-Ja, jag lovar. -Du lovar?
-Skärp dig! -Vad fan gör du?
Håll käften! Håll käften!
-Ge mig din plånbok. -Ja, ja.
-Ge mig plånboken. -Ta det lugnt.
Jag är lugn.
-Hur mycket har du på de här korten? -Jag vet inte.
-Hur mycket tror du att du har? -4 000 till mat.
-4 000? -Nästan ingenting.
-Sätt dig i bilen. -Va?
-Sätt dig i bilen. -Ja, ja...
Men det kommer inte att lösa nåt.
-Vad gör du? -Jag kollar hur mycket du har.
Du hade ju 8 000.
-Ja, men det är inte 15. -Nej, men det var ju åtta.
-Då får du ju ta ut resten. -Ja, ja...
Jo, det är bra. Jag är lite trött bara.
Mmm, precis.
Jag tänkte höra med dig om jag skulle kunna låna lite pengar av dig.
Nej, bara till den 25:e, alltså.
Så får du dem då.
Ja.
Ja, det vore toppen, alltså.
Ja, 7 000.
Sju, ja.
Okej. Ja, absolut. Den 25:e.
Ja. Superbra.
Ja, men kan du sätta över dem nu, tror du?
-Tja. -Tja.
-Gick det bra? -Ja.
-Han bråkade inte? -Nej, han bråkade inte.
Bra! Skönt!
Jätteskönt.
Bra. Jättebra. Bra jobbat.
En påse...
-Vad händer nu då? Hem och sova? -Ja, typ...
Bra. Skönt.
Fan.
Är du sjuk, eller?
Hörru?
Andas. Andas.
-Gå hem och vila. Okej? -Okej.
-Hem och vila. Krya på dig. -Ja.
Ja, hallå?
Jag är på väg.
Ja. Nej, nej. Jag har pengarna. Det är inga problem. Jag kommer.
Det är inte så enkelt som att Mathias bara är tyst-
-om vad som händer i hans liv.
Mathias berättar delar av vad han går igenom för flera personer-
-men aldrig helheten. Aldrig tillräckligt för att ge en fullständig bild.
Till stor del är det säkert rädsla som gör att Mathias inte berättar mer.
Men det verkar också som om han tänker-
-att han ska klara av situationen själv-
-och att det nu gått så långt att han riskerar att förlora mer-
-genom att säga sanningen än att bara vara tyst.
Mathias var ju den personen jag vände mig till när jag hade problem-
-eller när jag inte mådde bra.
Och ofta var han nog mer som en förälder än som en bror för mig.
Jag tror att det värsta för honom har varit-
-att tvingas ljuga så mycket som han har varit tvungen att göra.
Dels för att skydda sig själv och för att skydda familjen.
Jag vet ju bara hur han var med andra saker-
-att han var tvungen att ventilera saker när det var någonting.
Det här var ju en jättestor grej som han var tvungen att bära på.
Det måste ha varit jättejobbigt.
Jag kommer ihåg att jag gick i trädgården-
-och pratade med Mathias i telefon.
Och då frågar han...
Det var nog för att vi hade tagit lån-
-och pratade om det. "Det är mycket pengar och vi ska köpa hus."
"Ja, okej..."
Och så var han...
Så här...
"Fan, jag måste bara fråga en grej."
"Skulle jag kunna låna lite pengar?"
Och då sa jag: "Ja... Visst... Eller det ska vi säkert kunna fixa."
-"Vad behöver du?" -"50 000", säger han.
Då sa jag: "Jag har inte så mycket pengar."
"50 000, det är ju liksom inte lite."
"Jag tänkte att du kanske behövde låna 5 000 spänn."
Men...
Men det var... Ja.
Och då sa han: "Nej, fan. Glöm det."
Då blev jag lite: "Men 50... Vad är...? Har du...?"
"Har du problem? Vad är det? Alltså, 50 000."
"Men det är en grej som måste fixas, eller lösas, bara."
Han vågade ju inte gå till polisen med det.
Då visste han, hade han gjort det så hade ju nån...
Nån eller han själv gått-
-gått döden till mötes. Säkert.
-Pratade ni om det? -Ja.
Han sa: "Du behöver inte var orolig, morsan."
Det sa han alltid.
Fast jag vet att han var orolig själv.
Ja, ibland tänker jag att...
...om jag hade haft de där pengarna, hade det löst sig då?
Hade saker och ting inte blivit som de blev?
Hade det blivit...
Du vet, man tänker att...
Efter... Man rannsakar sig själv på något sätt.
Så klart är det inte så.
Men man kunde ändå inte låta bli att tänka det.
Att...
Vad skulle det ha lett till om jag hade skrapat ihop 50 000 då?
Då kanske...
Jag vet inte.
Jag vet ju inte vad det handlar om heller.
Mathias berättar för mig om ett möte i en företagslokal.
Ett möte med de personer som han säger hotar honom.
Han säger att de ger honom ytterligare order om att driva in pengar.
Men att han vägrar. Han säger att han inte orkar mer.
Och inte orkar tänka på konsekvenserna.
Han beskriver sen hur han försöker hålla sig undan, men att hoten fortsätter.
Och att han dricker allt mer-
-medan han försöker hitta andra sätt att lösa sin skuld på.
Men hur mycket han än jobbar så räcker pengarna aldrig till.
Och han får också svårt att klara hyra och räkningar.
Och medan Mathias situation påverkar vardagen mer och mer-
-blir det allt svårare för honom att dölja det han går igenom.
Gipsskivor... Har ni bara de här jättestora?
Ja, det är det vi har. Svensk standard.
-Precis. Jag skulle behöva en liten bit. -Ja.
Jag såg en container med bitar som har blivit över när ni har sågat.
-Kan man ta en sån då? -Tyvärr, vi säljer bara hela skivor.
Jag förstår, men jag skulle bara ha en liten bit.
Så jag tänkte om man kan ta en därifrån.
Jag fattar, men vi säljer inte spill. Tyvärr.
Så att det är det vi...
-Har du bil? -Nej.
Då kan du beställa transport, hemkörning-
-eller så köper du en skiva och fraktar hem på nåt sätt. En kompis eller nåt.
Eller så köper du en skiva och pratar med Johan,-
-så sågar han till en bit till dig.
Jag förstår. Då sågar han till en sån bit som ligger i den containern redan?
Han sågar till en så stor bit som du vill ha måttmässigt.
Jag förstår precis vad du säger.
Men det känns onödigt att köpa en hel gipsvägg...
-...när jag vill ha en liten bit. -Jag fattar.
-Det går inte att göra ett undantag? -Nej, vi har de tre valen.
Jag förstår, men du kanske kan göra ett undantag.
Det känns onödigt att såga sönder en hel sån där.
Jag förstår, men tyvärr, jag kan inte göra något. Det är det vi har.
Jag kan tyvärr inte hjälpa dig mer än så.
-Okej. -Så...
-Ja, det känns lite... -Förlåt. -Jag kan ta dig.
-Ja? -Hej.
-Har du den i en annan färg också? -Det har vi. Genomskinlig och svart.
Svart har vi inte inne. Svart får vi in imorgon. Ska jag lägga undan en?
Ja, det får du gärna göra.
-Du heter? -Britt.
-Du, ett ögonblick bara... -Ja, visst.
Du, hallå!
Du går inte bort där, hör du det?
Hallå? Du!
Du tar inte skivor därifrån. Hör du vad jag säger? Lägg tillbaka den!
-Nej, det tänker jag inte göra. -Vi säljer inte spill. Lägg tillbaka den.
Jag tänker inte lägga tillbaka den, jag tänker köpa den.
-Ge mig den nu. -Nej.
-Då får jag ringa polisen. -Ska du ringa polisen?
Jag har sagt att vi säljer inte spill. Då blir det ju stöld.
Då tycker jag att du ringer polisen.
-Ska vi göra så? -Är du seriös? Lägg tillbaka skivan.
Hallå, hallå?
-Vad händer här? -Han försöker ta från spillhögen.
Jag försöker inte ta någonting, jag vill köpa den här biten.
-Det här är en container med spillbitar. -Det vet jag.
-Vad är problemet? -Att jag vill köpa den här biten.
Jag behöver en liten bit. Den här är stor.
-Vi säljer inte såna bitar. -Jag förstår.
-Jag har förklarat det. -Vi har pratat om det.
Vi säljer hela enheter. Det är vår policy.
-Det är liksom inte bara att gå och ta. -Jag har förstått det.
Men jag behöver en väldigt liten bit gipsskiva.
Det känns jättedumt att köpa en hel gipsvägg för det.
-Vad är det du ska göra? -Jag ska laga ett hål i min vägg.
Det är ju det som folk vanligtvis kommer hit för att köpa en...
Men vi har ju vissa regler, och den är inte till försäljning, den här biten.
-Jag har sagt det till honom. -Det har vår försäljare förklarat.
-Sen kan vi göra ett undantag idag. -Det vore toppen.
-Känns det okej? -Ja.
Du får lägga en peng för det.
-Så går jag med dig till kassan nu. -Absolut.
-Är det okej? -Visst är det det.
-Detta är ett undantag. -Det var ett undantag jag bad om.
-Följ med här då. -Tack.
-Okej? -Ja. Okej.
Jag gjorde en lista över de saker som Mathias berättade för mig.
Den är i kronologisk ordning från 2008 till 2014.
När man ser den framför sig blir det tydligt hur länge allt det här pågår...
...och hur mycket som måste finnas mellan de,-
-i många fall korta, beskrivningarna.
Som när Mathias säger att han känner sig jagad-
-och att han hör rykten om att någon ska "ta hand om honom".
Och att han ser misstänkta personer och ovanligt beteende överallt.
Och snart är det som att Mathias bara ser en enda väg ut.
Han verkar tänka att han måste agera som de personer han själv utsätts för.
Och att det är så som han till slut ska kunna bli fri.
Men det är också då som något börjar förändras i Mathias.
Det är som att han bara tänker på vart han ska-
-och inte vad vägen dit kommer att göra med honom.
Är du trött?
Var ni ute idag?
Ja, precis. Efter frukosten.
-Vart gick ni då? -Vi gick till lekparken.
Var lite i sandlådan och...
Gullig.
Var du i sandlådan?
Du, jag tar och går ned med soporna bara.
-Vad gör du? -Ursäkta?
Vad gör du här? Jag har sagt att det finns inga pengar. Stick härifrån.
Okej, du har nog tagit lite fel.
-Jaså? -Ja.
-Vadå? -Är du dum eller?
-Släpp bilen! -Ja, om du sticker. Stick!
-Stick! -Ja, ja. Visst...
Jävla idiot.
-Jag vill ha pappa. Jag vill ha pappa! -Ja, ja.
Mathias berättar för mig om en återkommande dröm som han har.
En dröm där han har närmast övernaturliga krafter-
-och slår sig fram genom en korridor med ett oändligt antal ansiktslösa fiender.
Vi skrattar lite åt den övertydliga symboliken.
Men det är också tydligt att Mathias är arg, på riktigt.
Och att han börjar ta allt större risker för att få ihop pengar.
Och jag tänker på den första bilden som jag tar på Mathias...
...efter att vi inlett det här projektet.
När jag varit hemma hos honom och han ska vinka av mig på stationen.
Han säger att han måste ringa ett samtal-
-till en person som ska ha lurat honom i någon typ av affär-
-som Mathias säger skulle ha gjort honom skuldfri.
Det är egentligen enda gången jag får se den sidan av Mathias liv i verkligheten.
Nej, jag kan inte. Du, kom till mig.
Kom till mig klockan sju ikväll.
Ja. Och då kommer du.
Och jag vill inte att det är någon bankväxel eller något kontonummer.
Ja, precis. Och om du... Nej. Vet du vad?
Kommer inte du då, då åker jag ut till dig. Får jag inte pengar då...
Då kommer du att få så jävla mycket stryk att du aldrig mer kan resa dig.
Det är precis det jag säger.
Du kommer att få så jävla mycket stryk att du aldrig kommer att resa dig.
Ja, då får väl de komma då. Ja. Inga problem.
Men det här är inget problem. Du kommer ju till mig vid sju, sa du ju.
Bra. Då ses vi klockan sju. Kom ihåg vad jag har sagt.
När Mathias väl börjar berätta för mig-
-är det som om allt kommer på en gång.
Som om han egentligen bara längtat efter den här stunden.
Han börjar genast skicka saker till mig. Bilder, brev och texter-
-där han försöker förklara vad han har gått igenom.
Vi börjar senare göra referenser till saker som han har berättat-
-som här, när Mathias filmar sig själv.
Jag kommer ihåg uttrycket i hans ansikte när han börjar berätta.
Det är som att han berättar en sak, och sen inväntar min reaktion-
-och sen säger en annan.
Som för att se om det han säger är okej med mig.
Om jag kan förstå varför han gör som han gör.
Eller acceptera det.
Och vad det än är han berättar, så finns det alltid någon detalj-
-som gör att jag kan se "min" Mathias där inne någonstans.
Jag förstår också att allt kunde ha slutat på samma sätt som det gör för honom-
-långt tidigare.
En dag berättar Mathias att han är skuldfri.
Han berättar egentligen inte exakt hur det har gått till.
Och jag frågar inte heller.
Jag är mest glad för hans skull.
För det är första gången på länge som han på riktigt-
-låter hoppfull om framtiden.
Och efter det känns allt så självklart.
Som att det svåraste nu är över.
Och att allt det här nu bara ska bli en historia.
Något som vi kan berätta om tillsammans.
Och vi börjar planera de scener som vi ska göra,-
-som ska beskriva den här tiden.
Tiden då allt till slut ska vända.
Pappa!
Ansvarig utgivare: Johanna Thelander Filmcentrum
Undertexter: Aino Bergh